Парамаунт Пикчърс ПРЕДСТАВЯ
По книгата на Херман УОК
ВЕТРОВЕТЕ НА ВОЙНАТА
Продуцент Дан КЪРТИС
РОБЪРТ МИЧЪМ в ролята на Виктор "Пъг" Хенри
АЛИ МАКГРО в ролята на Натали Ястров
ЖАН МИШЕЛ ВИНСЕНТ в ролята на Байрон Хенри
ДЖОН ХАУСМАН в ролята на Аарон Ястров
ПОЛИ БЕРГЕН в ролята на Рода Хенри
ЛИЗА ИЛБАХЕР в ролята на Маделин Хенри
ДЕЙВИД ДЮКС в ролята на Лесли Слоут
ХАИМ ТОПОЛ в ролята на Берел Ястров
БЕН МЪРФИ в ролята на Уорън Хенри
ПИТЪР ГРЕЙВС в ролята на Палмър Кърби
ДЖЕРЕМИ КЕМП в ролята на Генерал Армин фон Роон
РАЛФ БЕЛАМИ в ролята на Франклин Делано Рузвелт
ВИКТОРИЯ ТЕНАНТ в ролята на Памела Тадсбъри
Част пета НА ЛЮБОВ И ВОЙНА
А сега, обедните новини на Би Би Си.
Снощната бомбардировка над Берлин е нанесла значителни щети.
Девет самолета са в неизвестност, а останалите са се завърнали.
От министерството съобщиха, че са били атакувани
подбрани военни обекти около Берлин.
Възникналите пожари и експлозии потвърждават мащаба на пораженията.
Атаката е траела около три часа и са унищожени важни военни цели...
За Бога, ти се върна!
Какво става? Как влезе тук?
Чистачката ме пусна. Самоотлъчих се,
заслужавам да ме съдят и застрелят. Не можах да издържа цяла седмица.
Боже, капитан Хенри, целият лъхаш на ром.
Това е то рапортът - дават обилна закуска, много ром и разказваш.
Това пък какво е? Наградата за героичния завоевател?
Именно.
Трудно ли мина? - Продължи дълго.
Искаш ли нещо? Питие, или храна?
Май питие. А и малко сън ще ми дойде добре.
Така си и помислих. Оправих леглото и пуснах завесите.
Аз ще го взема.
Обличай пижамата, а аз ще донеса питиетата.
Слушам!
ОКРЪГ ФЕЪРФИЙЛД, КЪНЕКТИКЪТ
Мислех довечера да позвъня на Пъг.
Няма да стигнем в Ню Йорк преди 20 ч.,
а тогава в Лондон ще е 02:00. - Тогава ще му звънна утре.
Позабавихме се в подводничарската школа,
но ми бе много драго да видя Байрон така красив и умел.
Пъг щеше да е възхитен.
Много съм благодарна, че ме закара там.
Имах работа в Ню Лондон, нещата се наредиха.
А и винаги ми е било много приятно заедно с теб, Рода.
Да спрем за вечеря? Или в някоя уютна чайна?
Благодаря, с удоволствие бих пийнала чай.
Изглежда прелестно! - Наистина.
Толкова е уютно тук!
Жалко, че няма как да останем тук.
А може би има?
Капитан Хенри!
Обади се капитан Ванс, викат ви в посолството в 5:45
Колко е сега? - Пет. Глася ти нещичко за хапване.
Че откъде храна? Нямах нищо, освен лед и бира.
Излязох и купих. - Виж ти!
Мили Боже! Как се сдоби с всичко това?
Аз съм улично коте, знам къде да търся.
Сядай, нямаме много време.
Картофи? - Да, благодаря.
Бил си доста гладен, а?
По-хубаво месо, хляб и вино не бях опитвал.
Преувеличаваш. Радвам се, че ти хареса.
Исках да се извиня за поведението си, преди да тръгнеш.
Добре, че отидох, Пам, така беше правилно.
Няма спор, след като вече се върна.
Извинявам се. - Простено ти е.
Чудесно.
Знаеш ли, че хлътнах по теб още на кораба? Нищо ли не усети?
Изобщо не съм подозирал нищо.
В Берлин едва се удържах да не ти го призная,
но знаех, че е безполезно. Ти бе така предан на жена си.
Да, твърд като камък.
Когато преди няколко часа влезе тук, бях на косъм да повярвам в Бог.
А лично аз взех да почитам уличните котки.
Драго ми е.
Щях да страдам, ако страстта ми бе останала несподелена.
Ако пуснеш ръката ми, ще сервирам кафето.
Във вашето посолство те очакват.
А сега? Ще се върнеш в Оксбридж? - Мислех да телефонирам, а ти?
Първо ще видя какво иска Ванс.
После да чакам ли да ми звъннеш? - Да.
Добре.
По дяволите, Пъг! Пътуването ти до Берлин бе ненужно!
Армията не бива да мисли, че флотът обучава глупави смелчаци.
Все пак, разговарях с генералите Фицджералд и Андерсън.
Казах им, че те познавам, както и че си добър човек.
И така, ще започваме ли?
Капитан Хенри, вие бяхте наблюдател тук.
Оптимистичните ви доклади съветваха президента за пълна подкрепа.
Не изцяло оптимистични, но наистина препоръчваха това.
Дадохме прием на британски адмирали и генерали.
Задоволяването на нуждите им ще оголи собствената ни армия.
Трябва да изпратим точните си препоръки към президента до пет дни.
Ето на този шиш се въртим, Пъг.
Сега конкретно - да предположим, че британците издържат,
и Хитлер не нападне. После какво?
Официално, нещата звучат така -
удържат Хитлер през 1940-та, отстъпват му небето през 1941-ва,
завоюват си го обратно през 42-ра и 43-та.
Ако не се предадат - бомбардират градове и заводи.
И накрая, през 1944-та - нахлуват и покоряват Германия.
Че с какво? С 10 - 15 дивизии срещу техни 200?
Всъщност, решението е по-просто - да издържат, докато ние се включим.
Това вече е приказка, но дали ще могат?
Познавам защитата им, и все още ненадминатия им флот.
С усъвършенстван радар и добри летци ще се справят.
Дори на бомбардировачите си взеха да инсталират такива.
Дали ще издържат? Да, вярвам, че ще успеят.
Да ти кажа, Муус, твоят човек ни убеди.
Щом президентът го иска, някак щяхме да стигнем до подобен извод.
Най-малкото, ще направим някои размени -
като например резонансните кухини, за които сте докладвали,
както и за самолетния радар.
Точно така, поне да получим нещо срещу парите си.
Но знайте, че ако британците се издънят и немците научат всичко,
всички нас тук ще ни избесят като нищо.
Да вървим, британските братовчеди ни очакват.
Веднага идвам. А на теб, Пъг - браво!
Англичаните ще поемат тежестта, а ние трябва да помогнем.
Белята ще стане, когато им свършат парите,
а големият шеф е деликатен клиент.
Уверен съм, че ще измисли как да оправи нещата.
Добре, че Рода не знае за полета над Берлин.
Друг път по-добре крий следите си.
Тъй вярно, сър! - Да тръгваме.
Как мина? - Много добре.
Имаш телеграма от флотския личен състав.
От логистиката са ти направили резервация за Лисабон, за 14-ти.
Потвърди я. - Дали с теб и малката Тадсбъри,
аз и лейди Мод, да не спретнем прощална вечеря утре?
Ало? - Памела?
Добре, че се обади, след четвърт час заминавам.
Къде? - Обадих се в Оксбридж.
Излязоха толерантни. Ако се върна вечерта, ще ми простят.
Нямат хора, а очакват бомбардировки, затова наистина трябва да се върна.
Разбира се, имаш късмет, че няма да те разстрелят за дезертиране.
Жените от авиацията умеят да прикриват емоциите си,
но май този път прекалих. Ще съм в отпуск след около седмица,
тогава можем да се видим.
Вдругиден се връщам в Берлин, Памела.
И тъкмо научих от Блинки, че после заминавам за Вашингтон.
Памела?
Тук съм. Вдругиден, така ли?
Точно така.
Искаш ли да избягам за още два дни, пък каквото ще да става?
Ще го сторя, наистина!
Така не се печели война.
Вярно.
Така е.
Е, получи се неочаквано сбогуване.
Пътищата ни отново ще се пресекат.
Мислиш ли?
Вярвам, че Тед е жив и ще се върне и вероятно тогава ще съм омъжена.
Което ще бъде съвсем в реда на нещата.
В същото време, днес бе един от най-щастливите дни в живота ми.
Това не може да се промени.
И аз не ще го забравя, Пам.
Нито минутка от него.
Наистина ли?
Чудесно, аз също!
Няколко щастливи часа ще ни горчат цял живот, нали?
Поне аз мисля така.
Довиждане, капитан Хенри.
Приятно пътуване.
Довиждане, Памела. Надявам се Тед да успее.
Този зъл човек, този чудовищен продукт на минали грешки и срам,
е твърдо решен да съсипе нашата славна раса,
чрез поголовна сеч и унищожение.
Той разпали пламък в сърцата на британците -
тук и по цял свят.
И той ще пламти дълго след като всички следи
от пожарищата в Лондон бъдат заличени.
Разпали огън, който ще гори стабилно и всепоглъщащо,
докато и последните следи от нацистка тирания
не бъдат изпепелени в цяла Европа.
Чухте изявлението на премиера…
Удивително жонглира с думите.
Продължаваме редовната си програма…
Мислиш ли, че ще успеят да удържат срещу немците?
Какво казва Пъг?
В началото написа доста песимистично писмо.
Оттогава не е писал.
Явно ще отхвърля гледането на чай като причина за моя провал.
Да можеше да се оправдая, че съм била пияна,
но бях трезва като репичка.
Божичко!
Рода, не разбивам чужди семейства,
особено ако съпругът служи в чужбина.
Аз също не се смятам за блудница.
Войната е виновна, Палмър.
Докато Хитлер яха Европа, а Лондон гори,
старите морални ценности изглеждат някак банални.
Трябва да ида в Денвър.
Появи се купувач, предлагащ куп пари за къщата ми.
Но ти обичаш тази къща.
Описваше я като великолепна, а и всичките спомени…
Да, но Ан умря, децата се разпиляха,
само се мотая из пустите стаи. И все пак приятелите ми са там.
Там е идеално за живеене, да ми идват деца и внуци на гости.
Ако имах съпруга, не бих я продал.
Какво мислиш, Рода?
Палмър! О, небеса!
Ако не се чувствах така, не бихме отседнали тук.
Мили Боже, за мен е чест, че ме възприемаш така.
Но, Палмър…
Така ли искаш да стана почтена жена?
Много галантно, но е излишно.
Рода, Пъг е чудесен човек, а ти си прекрасна жена.
Но бракът ви куца още преди да ви срещна.
Преди да се запозная с Пъг,
го видях да играе, като защитник в отбора на флота.
Рода… - Нека довърша, Палмър,
може пък да се опомня.
Беше такъв здравеняк,
агресивен, покоряващ, летеше по целия терен…
После ненадейно се срещнахме във Вашингтон.
Войната течеше.
В синьо и златисто изглеждаше блестящо.
Ухажваше ме така, сякаш играеше футбол.
Беше и много забавен.
Пъг имаше особено чувство за хумор.
Останалите, с които бях излизала,
бяха просто обичайната вашингтонска тълпа.
Ще кажеш, че бяха замесени от едно тесто.
А Пъг - той беше различен…
И все още е такъв.
А аз…
Знам, че ме обича.
Работата е там, че за него флотът е над всичко.
Остави ме да го чакам половин час на сватбата ни,
за да качи своя командир на влака.
Ето такъв е Пъг Хенри.
И все пак, след 30 години, той…
Божичко!
Сега за пръв път внезапно се почувствах толкова злочеста.
Рода!
Съжалявам.
Върви, драги.
Иди в Денвър.
Ако питаш мен, продай я тази къща.
Просто мисля, че може някой ден да се разкайваш.
Да, ще ида, но за да спра продажбата.
В началото на септември, Англия се готви за нашествие,
едновременно понасяйки нацисткия бомбен терор над Лондон.
В същото време, Чърчил неспирно пращаше кралските ВВС
срещу събиращия се из Ламанш хитлеристки флот,
в пристанищата от Остенде до Шербург.
Пет транспортни парахода са тежко увредени от въздушен удар.
Унищожени са десантна баржа и влак с боеприпаси.
Наближаваше времето за операция "Морски лъв" -
немското нашествие в Британия.
Хитлер трябваше да я започне, или отмени идните две седмици,
иначе Ламанш щеше да стане непристъпен заради времето.
Но той се колебаеше, а светът чакаше решението му.
Майн Фюрер, очевидно кралските ВВС изобщо не са пострадали,
а всъщност, все по-активно съсипват чакащия на котва флот.
Започването на "Морски лъв" без въздушна хегемония
над английските пристанища ще бъде самоубийство.
Момент!
Аз ще гарантирам свободно небе над Ламанш за "Морски лъв".
Веднъж вече гарантирахте, че ако и една бомба удари Берлин,
народът може да ви вика Майер!
Говорите на втория човек в партията,
и мой заместник, без когото нямаше да ме има!
Райхсмаршал Гьоринг размаза британските ВВС.
Великолепно изпълнена задача!
Майн Фюрер, армията е готова. Водете ни там!
Ще се придвижим до Лондон по-бързо, отколкото до Варшава.
Не искам поход до Лондон!
Никога не съм целял да разруша Британската империя.
Тя е световен стабилизиращ фактор, споменах го в "Моята борба".
Ако признаят моето господство, и ни отстъпят подходящи колонии,
могат да си запазят империята.
При всички случаи Англия е на колене, свършена, грохнала!
Лондон гори, пристанищата им също.
Всеки ден се увеличава броят на торпилираните кораби в Атлантика.
Край с Чърчил!
Знам какво се питате - тогава защо Чърчил не се предаде?
Ще ви кажа.
Защото все още се надява на Америка и Русия!
От Америка не се страхувам.
Тя е сбирщина от негри и евреи, там винаги е бъркотия.
Виж, Съветският Съюз е друга работа.
Сталин, ме дебне като паяк кога ще форсирам Ламанш.
Само това чака!
Докато аз завладявах Франция, той откъсна част от Румъния,
и придвижи Червената армия на 160 км от Плоещ -
моят единствен източник на нефт!
А аз съм спрял на хиляда километра от Плоещ…
Затова, сега ще издам нова
и съвършено секретна цел за въоръжените сили.
Операция "Морски лъв" засега се отменя!
Ще извършите цялостна подготовка
да смажем Съветския Съюз в бърза, масирана, лятна кампания!
Един гигантски удар на изток! Смазваме Русия за шест седмици
и така ще вразумим Англия, с което войната ще приключи!
Всички войски,
да ми докладват своята готовност не по-късно от 15 февруари 1941 г.
Съветският Съюз?
Йодл, това е война на два фронта! - Отново старият кошмар!
Та той се закле да го не прави!
Той е гениален военен стратег, и досега винаги е бил прав!
Сега, когато армиите ни са в своя апогей,
е моментът да се разправим с Русия!
Това е голяма перспектива.
Поне ще се бием за велика кауза -
християнската цивилизация срещу болшевизма.
Дали?
Или обръщаме на изток, защото Гьоринг не успя
да сплаши англичаните, та да се предадат?
Или пък защото нашият водач се плаши от водата?
Ещорил, Португалия 23 януари, 1941 г.
Господин Слоут?
- Тук съм.
Извинете.
Благодаря!
Ало, Лесли? Тук е Бънки. Как е по морския бряг?
Пълна тъпотия, Бънки. Какво има? - Нищо особено.
Сетих се, че понякога споменаваш момиче на име Натали Ястров.
Така е, какво за нея? - Точно в момента седи срещу мен.
Здрасти, Слоут! Мислех, че ще ходиш в Москва?
Здравей, Ястров!
Натали!
Привет!
Нека те огледам.
Същият си, може би малко по-отпочинал.
Защо Аарон не е с теб? Защо си тук?
Байрон пристига утре с подводница.
Хайде, Лесли, черпи ме едно питие!
На рецепцията, моля.
Чудно е, че е успял да завърши школата.
Още е новобранец на първия си дълъг патрул.
Ще акостират за няколко дни. Наречи ме празноглава,
но той писа, че ще идва и затова дойдох.
Нищо в постъпките ти не може да ме изненада, скъпа.
Благодаря! Сега ми кажи истината.
Аарон е в Сиена заради паспорта, или просто не му се напуска?
Двете - консулът категорично отказа, а и Аарон май нехае за това.
Не осъзнава истинската опасност, в която се намира.
Може би заедно ще успеем да го измъкнем.
Нали ще ходиш в Москва? - Имам цял месец отпуск.
Дали да не дойда с теб в Рим? Още имам познати в посолството.
Ще бъде чудесно!
За Рим! - Да, за Рим.
Здравейте! - Тъкмо навреме за питие, Бънки.
Келнер! - Поръчах ти двойно канадско.
Много благодаря! Натали, ето обещания списък.
Опасявам се, че това съвсем ще разбие представите ти.
Ще минат месеци докато подготвим всичко това!
Обикновено трае месец, но по-вероятно - два.
Благодаря. Явно португалското правителство
не одобрява женитбите на чужденци тук.
Смяташ да се омъжваш ли?
Байрон ме помоли, рекох да проверя как стоят нещата.
Излиза, че е почти невъзможно, а и не намирах идеята за добра.
За Бога, Лисабон така ми е опротивял!
40 000 отчаяни люде опитват да се измъкнат.
Повечето присъстващи съм виждал в легацията.
Не това очаквахме, когато записахме дипломатическата академия, нали?
Зарежи това милосърдие, иначе ще откачиш.
40 000 души!
Дори да приемем всичките, какво толкова ще се промени?
Зарежи имиграционните ни закони, но всичко си има граници!
А ако нямаше закони? Чужденците ще сринат икономиката, ще въстанат!
Говори за неколцина тук, в Лисабон, главно евреи, избягали от нацистите!
Опитали да избягат…
Немците могат да глътнат Португалия само за една нощ.
Ако искате да видите шефа на Гестапо в Лисабон,
тъкмо идва насам, заедно с немския посланик.
Онзи с белега ли е? - Не, не знам кой е този.
Но несъмнено и той е гестаповец.
Лисабон е мрачно и противно място. Искам още едно.
Да си допием в стаята ми, а после да идем на вечеря?
Не, вече имам уговорка. - Добре, нека се преоблека и освежа.
Върви, трябва да чакам да се обадят за подводницата.
Ще си седя тук, на чашка с Натали.
Добре, до после. Ще оставя вратата отключена.
Ехо? Тук съм! - Веднага идвам!
Харесва ли ти апартаментът? Достоен е за княжески особи.
Легацията го запази за някакъв петролен бос, но не дойде и го наех.
Чудесен е. - Какво ти има?
Пренасочили са подводницата на Байрон към Гибралтар.
Ясно. Неприятно е.
Може да идеш да се видите там? - Според Търстън е неуместно.
Тогава какво ще правиш? - Каквото си бях наумила -
утре сутрин в 11 часа, ще го чакам долу на бара.
Но нали е на път към Гибралтар?
Може флотът да е объркал нещо. - И какво, ще висиш цял ден на бара?
Не ми възразявай, Слоут! - Не го правя.
Глупаво е, Натали!
Ясно е, че ако не дойде до обед, ще опитам да стигна до Гибралтар.
Знам, Търстън също ме има за глупачка.
Тук е чудно, а аз съм в една кочина на другия край на града.
Така ли?
Ето какво - защо не се настаниш тук?
Има стая за прислуга, мога да я използвам.
Няма да се получи, Слоут. Дойде ли Байрон, омъжвам се за него.
Така иска той.
А всъщност, това е и моето желание.
Някои неща са неизбежни, аз обичам Байрон!
Предполагам, редно е да те поздравя.
Бог ми е свидетел, Натали, желая ти доброто.
Знам, Слоут.
Наистина ли мога да ползвам спалнята?
Разбира се, разполагай се.
Чудесно! Втриса ме дори от мисълта да спя в онази дупка.
Не съм се къпала от дни. - Заповядай, ваната е разкошна.
Хората не биха разбрали отношенията ни, нали?
В мен няма нищо за разбиране, ти си загадката.
Преди не мислеше така.
Плащам прескъпо за наивността си.
Държа на теб, Слоут.
Благодаря, Ястров. И върви се къпи, ако обичаш!
Келнер?
Бихте ли ми дали точно време? - 11:45.
Благодаря.
Повикване за господин Ларво!
Повикване за господин Гардиа!
Господин Гардиа!
Внимавайте накъде вървите, лейди! - Байрон! Знаех си!
Знаех си, че ще дойдеш!
Знаех си!
Господин Браун!
Повикване за господин Браун!
Слоут, тук сме, насам!
Насам!
Виж ти, здравей! Натали спомена ли за объркването около теб?
Не бе точно объркване. Както и да е, вече съм тук.
Събрал е всички нужни документи, преведени на португалски,
заверени и легализирани от португалския консул.
А си мислех, че си немарлив с документите.
Как успя да събереш всичко това?
Като разбрах за Лисабон, взех отпуск и отлетях за Вашингтон.
Флотското аташе на Португалия играеше тенис с баща ми.
Много ми помогна. - Да, наистина.
Е, явно всичко е налице.
А сега какво?
Ще се омъжиш ли за мен?
Да!
Е, ще има ли ритуал? - Да.
Натали, Слоут - моят помощник, лейди Астер.
Здравейте! - Драго ми е.
Лейди? - Остана ми от новобранството -
с име като моето просто ми залепна.
Всъщност се казвам Картър. Казвайте ми така.
Какво ще кажете да се заемаме?
Когато ни пренасочиха към Гибралтар, изведнъж започна серия от повреди.
Как успяхте да се оправите? - Пише го в дневника на машинното.
Да, тези вехти бараки само пъшкат и едвам кретат.
Всеки момент може да заповядат да се спасяваме.
Идването до Лисабон бе изпитание, достойно за похвала.
Най-после! Закъсняхте, влизайте!
Важен ли е този адмирал Д'Изаги? - Заместник-командир на флота.
Твоят мичман явно има страхотни връзки.
Казва, че тези неща отнемат време, затова кани всички ни на обяд.
Много мило, но дали знае, че разполагаме само три дни?
Не го притискай, Байрон!
Би ли му предал думите ми, моля?
Той каза - "Ще бъдете женени, преди росата по розите да се изпари".
Благодаря, прекрасни са!
За пръв път вече почвам да вярвам, че това се случва.
Стигнахме, ето го гражданското. - Май е затворено?
Каза, че всичко ще бъде наред.
Добър ден.
Мануел?
Мануел!
Желая ви късмет!
Какво значи това? - Вече сте женени, поздравления!
Сериозно? Че кога? Така и не съм разбрала.
Когато подписахте синия формуляр.
Явно ще трябва да им повярваш.
У теб ли е пръстенът?
Ето го.
Недей, Байрон, много съм тежка. Ще ти стане нещо.
Младоженският апартамент е добър.
Голям жест от страна на Слоут да ни го предостави.
Погледни само!
Слоут.
Госпожа Хенри? За вас е.
Какво е това?
Купих някои неща от магазина в лобито.
Явно Слоут им е казал, че сме тук. - Помислил е за всичко, а?
Наистина.
Само минутка, а ти налей шампанското.
Разбира се.
Носи бяло, Ястров. В него изглеждаш като ангел.
Това е строго поверително съобщение, подлежи на унищожаване.
Завинаги твой, Слоут.
На географската граница между мира и войната,
далеч от дома, господин и госпожа Байрон Хенри, американци,
тихо спят в брачното си ложе в една януарска нощ на 1941 г.
Една от над две хилядите нощи на Втората Световна война,
в която голяма част от човечеството спа зле,
Търпим огромни загуби…
включително секретарките на Уинстън Чърчил.
Ползваше ги на смени,
диктувайки им писмо до Рузвелт от над 4 000 думи,
явяващо се повратната точка във войната.
Великобритания вече изнемогва сама пред заплахата.
Моли Рузвелт за помощ срещу блокадата от немски подводници,
чрез поделяне на ескорта през океана
и замяна на стотиците потънали кораби.
Помоли и за огромни количества самолети и боеприпаси.
Накрая, след много страници, направи решителната крачка.
Накрая, стигаме и до проблема…
…проблема с финансите.
Колкото по-бърз и изобилен е потокът муниции и кораби,
които успявате да ни пратите,
толкова по-скоро ще се изчерпят нашите валутни запаси.
Така направените поръчки,
многократно надхвърлят общата валутна ликвидност,
с която разполага Великобритания.
Няма ли да бъде нередно да се лишим от всички активи?
След извоюване на победата с наша кръв, спасяването на цивилизацията,
и спечелването на време за пълното въоръжаване на американската армия,
трябва ли да останем без нищичко?
До краен предел сме готови да се жертваме за каузата.
Оставаме с доверие,
към вас и вашият народ,
уверени, че нужните начини и средства
ще бъдат намерени.
Господин Президент, ако победата над нацистката и фашистка тирания
е от съществена важност за Съединените щати,
то вие ще приемете това писмо,
не като зов за помощ, а като изложение,
на минимално необходимите дела,
за постигане на общите ни намерения.
КАРИБИТЕ
Куриерският самолет, г-н Президент. - Благодаря, Дан.
Писмото от Чърчил, предполагам?
И без това не кълве.
Какво мислиш?
Сър, той иска всичко необходимо, за да продължи войната безплатно,
а също и да му го закараме на място.
Това си е отмяна на Закона за неутралитета.
Точно така.
Те воюват, за да ни спасят.
Да спасят планетата.
Воюват съвсем сами.
Достигнали са предела на възможностите си.
Проблема са парите.
Доларовият знак…
Нуждая се от идея…
Е, поне утре може и да кълве, Хари.
Надувай тромбона!
Добро шоу, Дан, особено за екипажа. Харесваш ли Лаурел и Харди?
Да, господин Президент. - Чудесно, аз също.
Господин Президент, утре акостираме.
Желая приятни сънища, сър! - Отбий се в каютата ми, Хари.
Внимание!
Продължавайте! - Тъй вярно, сър!
Мислех си за писмото, и му хрумна нещо.
Повечето от американците смятат,
че най-добрата пряка защита за Съединените щати
е успешната самозащита на Великобритания.
За целта се опитвам да изключа знака на долара.
Мисля, че подобно нещо не е хрумвало никому тук -
да се отървем от стария, смешен, доларов знак.
Нека ви дам пример.
Да предположим, че къщата на съседа ми гори,
а аз имам 150 метров градински маркуч.
Ако той вземе моя маркуч и да го свърже към своя хидрант,
с това бих допринесъл за потушаването на пожара,
и така да спра разпространението му върху моя дом.
Какво правя аз? Не казвам на съседа си:
"Съседе, този маркуч ми струваше 15 долара,
дължиш ми тези пари"!
Разбира се, че не! Каква всъщност правим?
Аз не искам тези 15 долара,
а си искам маркуча обратно, след потушаването на пожара.
Господин Президент… - Извинете, господин Президент…
БЕРЛИН
Играете наперено, а?
Не, просто рискувам. Все пак, това май ще е последната ни партия.
Разбрах, че ви връщат обратно във Вашингтон,
а утре аз заминавам на инспекция на източния фронт.
Какъв източен фронт? Нали с руснаците уж бяхте дружки?
Разбира се, говорех за нашата част от омиротворена Полша.
Ясно.
Шах!
Още една партия?
Още не съм се предал.
Кажете ми, Виктор, каква е цялата тази димна завеса -
отдаване и вземане под наем, тези градински маркучи?
Вече се е случвало да бъде наемано американско военно имущество.
Но отдаването под наем на кораби и въоръжение е новаторска идея.
Естествено, след войната трябва да се върнат в изправност.
Това са врели - некипели! - Напротив, това е политика.
Шах!
Това съм го пропуснал, разсеян съм.
Защо толкова се страхува да каже истината на народа?
Франклин Делано Рузвелт би трябвало да каже друго.
Какво например? - Трябваше да каже:
"Приятели, това е война за световно господство.
Целта е да го получим ние, но възможно най-безкръвно.
Нека насърчим другите да се бият вместо нас,
да им осигурим необходимото, за да воюват. Какво ни пука?
Развивайки производството на отдаваните под наем стоки,
се готвим за световно господство.
Нека трепят немците с нашите ранни и снети от употреба модели.
А когато накрая всички останат без сили, ние ще се намесим.
Кръвта да я проливат други, но плячката ще вземем ние".
Ето го смисъла на отдаването и вземането, Виктор.
Така го разбирате вие, генерале.
Мат!
Още една партия?
Сбогом, Виктор. Нашите игри ще ми липсват.
За финал, мога ли да направя нещо за вас?
Всъщност, вероятно можете -
Тед Галард, английски пилот, свален над Ламанш преди няколко месеца
ми е добър приятел. Дали вашите не са го прибрали?
Галард? - Точно така.
Ще видя какво мога да сторя.
Желая успех във военното планиране. - Военно планиране?
Виктор! Заповядайте, насам.
Добър вечер. - Добър вечер.
Така се радвам, че дойдохте.
Тук е малко мрачно, но пък много уединено.
Заповядайте!
Значи скоро заминавате?
Очаквахте ли го? - Да.
Ясно, бързате да се приберете при прекрасната си съпруга.
Бихте ли желали чашка шери? - Чудесно, благодаря.
И така, за какво ще пием?
Сигурно няма да е за победата на Германия?
Ние сме неутрални, както знаете. - Де да беше така, Виктор.
Тогава за почетен мир?
За почетен мир!
Заповядайте, седнете. - Благодаря.
Пилотът Галард - вашият приятел,
е бил изваден от Ламанш на наш кораб,
изпратен в лагер за военнопленници, и състоянието му е добро.
Благодаря на вас и на ген. фон Роон. - Моля!
Подобно съдействие сред мъжете на честта е нещо нормално.
Затова и ви поканих тук тази вечер.
Понякога има разговори, които трябва да бъдат забравени.
За такива деликатни случаи, тук си имаме израз -
казваме "на четири очи".
Мисля, че съм го чувал.
Предстоящите разкрития са за четири очи.
С Армин сте обсъждали програмата за отдаване - наемане под наем.
Това говори ли ви нещо?
Предпочитате да не казвате, а? Разбира се, та вие сте дипломат.
Аз съм морски артилерист, натоварен с дипломация,
и се надявам да се отърва от нея.
Да, доблестните мъже предпочитат да воюват.
Желаете ли? - Не, благодаря.
Вашите симпатии към Англия са съвсем естествени.
Моите също, аз обичам Англия.
Все пак, прекарах две години в Оксфорд.
Но ние знаем, че в армията и флота ви,
има сериозна съпротива срещу тази сделка за наем.
Между другото, така съвсем ще се лишите от въоръжение.
Във военното планиране
ще имате съществена възможност да насърчавате
тази мъдра и патриотична опозиция.
Честно казано, Германия се нуждае от влиятелни приятели,
в противовес на Моргентхаус и Леман.
Господин Щолер… - Нека довърша,
обещахте да ме изслушате.
И така, напомням ви, че това е на четири очи -
ние имаме такива приятели. Не много, но имаме.
Американски патриоти, приемащи реалностите,
а не еврейската пропаганда, нито пък тази на Чърчил,
който е просто авантюристичен мегаломан.
Надяваме се, че вие ще станете следващия такъв приятел.
Наясно сте с връзките между мен и Херман Гьоринг -
една от най-великите личности в европейската история.
Тънкият му усет за нещата още ме изумява.
В Швейцария, Херман Гьоринг откри
няколко анонимни и непроследими банкови сметки.
След войната ще послужат за награда
на почетните приятели на Германия, подкрепили я както и където трябва.
Ще дойде време за скромна благодарност към доблестните мъже
и подялба на облагите в деня на победата.
Ако нашите приятели го желаят - сметките ще ги очакват.
Ако ли не…
И така, Виктор, аз казах своето,
и след като вие също се изкажете, разговорът ще бъде забравен.
Стори ми се извънредно интересно.
Но нека попитам, защо вие, генерал фон Роон, или маршал Гьоринг
сте сигурни, че съм отворен за това предложение?
За мен е много важно да знам.
Армин фон Роон не знае нищо. - Добре.
А Гьоринг ви помни още от визитата ви с банкера Джианели,
и сега цели същото, както Рузвелт по онова време -
да се избегне всякакво бъдещо кръвопролитие.
Той смята, че вие може да помогнете, и аз съм убеден, че ще го сторите.
Това бе съвсем ясен отговор, и на четири очи, ето го и моят -
кажете от мое име на райхсмаршал Гьоринг,
да си завре швейцарските банкови сметки в дебелия задник!
Капитан Хенри, напомням ви,
че все още не сте напуснали Германия, а сте в Берлин.
Райсхмаршал Гьоринг е втори след Фюрера.
Аз съм американски морски офицер, и ако съм ви разбрал правилно,
вие предлагате от негово име, да извърша измяна срещу пари!
Драги Виктор, защо приемате така нещата?
Просто помолих да представлявате двете страни -
заради сигурността на Америка и мира.
Вижте сега, друже - ние сме във война,
заобиколени от врагове.
Намирам отговорът ви за наивен, погрешен и грубо изразен.
Но все пак, реагирахте достойно,
и аз съвсем не тая лоши чувства. Надявам се - вие също.
Силно се надявах на добрата ви воля, Виктор.
А така добре си изкарахме в Абендру, нали?
Не знаех, че вие - младите се интересувате от войната.
Нали помните войната? Има новини.
Англичаните са превзели Тобрук. - Нещо важно ли е?
Разбира се, това е най-доброто пристанище между Египет и Тунис.
Вижте кой пристигна.
Немският посланик и приятелите му.
Мили Боже!
Само чуйте това!
Великолепно! Той е сред най-добрите певци на фадо.
Какво е това фадо? - Песни за съдбата.
Много патетични и типично португалски.
Каква е тази песен? - Много е стара.
Тя е фадо за моряците.
"Затвори очите си.
Животът е по-лесен със затворени очи".
Хей, певеца! Можеш ли да изпееш 'О соле мио?
Съжалявам господине, тя не е фадо, не я знам.
Моля! Изпей ни 'О соле мио!
Пей!
Да си тръгваме веднага. - Съгласен съм.
Байрон! Слоут, направи нещо!
Каза, че не знае да пее 'О соле мио. - Да?
Човекът каза, че не знае тази песен.
Байрон, стига, дори не те разбират! - Не!
Няма 'О соле мио. - Карл!
Сядай си на мястото и си затваряй противната уста,
или ще стане лошо за теб и еврейската ти женичка!
Веднага! Марш!
Кой сте вие? - Американски флотски офицер
от екипажа на подводница Ес45.
Аз съм немският посланик в Португалия.
Изглежда, че моят сътрапезник беше непростимо груб.
Моля да приемете извиненията ми. - Смятам, че ги дължите на жена ми.
Разбира се.
Приемате ли извиненията ми, мадам? - Да, да! Байрон, стига толкова!
Добра работа! - Да, пълна лудост, но беше добре.
Просто казах, че певецът не знае песента.
Какво има?
Нищо. Съвсем нищичко.
Къде бъркам?
Натали!
Добре де, ненавиждам Лисабон, винаги съм го мразела!
Мили Боже, до сетния си дъх ще съжалявам,
че се оженихме и прекарахме брачната си нощ тук!
Никога няма да забравя скандала в ресторанта снощи.
Лисабон не е виновен, Натали.
Все казваш, че Лисабон е като Сан Франциско.
Но там Инквизицията не е покръствала насила евреите,
нито е вземала и отглеждала децата като християни.
Как ти се виждат тези пикантни лисабонски истории?
Дали има значение? Май за теб няма.
Относно религията - ще бъде както искаш.
Искаш ли да стана евреин? - Полудя ли?
Не знам къде отиваш, и дали изобщо ще те видя отново.
Знам само, че утре отплаваш на борда на подводница.
Защо просто не скъсаме брачните документи и всичко да е по старому?
Ако някога пак се съберем в нормални условия
и още желаем, може пак да се оженим!
Всичко това беше фарс! - Не, не беше!
За това съм мечтал през целия си живот. И го постигнах!
Няма да късаме никакви документи. Ти си моя жена!
Защо мина през всички трудности и се забърка в тази каша?
Защото, Натали,
семейните офицери получават надбавки.
Ясно, разбирам.
Съвсем разбираемо е, защо не ми спомена?
Дори аз разбирам що е то алчност.
Байрон!
Какво?
Колко е часът?
Два без петнайсет.
Заради Тобрук, цял ден пристигат все нови и нови заповеди.
Страхотно! - Това е положението.
Привет, Натали!
Моето е свръхрискова задача - да разделям младоженци.
Защо, какво има? - Промяна в плановете, нищо особено.
Аз ще вървя да събера и останалите отпускари.
Обикалянето по тъмно ще бъде интересно преживяване.
Е, разкажи ми.
След падането на Тобрук, мисията е променена.
Подводницата тръгва сутринта.
Няма що, съпружеският ми живот намаля с една трета.
Не точно.
Възнамерявам да имаме шест деца.
Шест? Може и да не издържа толкова.
Не искам да се връщаш в Италия. - Налага се.
Как би реагирал Аарон - женени сме, а ти се прибираш там?
Ще стане каша, той спори с властите,
и колкото са по-глупави, по-лошо. Затова трябва да се върна.
Добре. Имаш 60 дни, два месеца.
Не се ли измъкне от там до първи април, отиваш право у дома!
Направи резервациите още сега.
Ясно, заповядваш ли ми, Байрон?
Да, това правя. - Звучи добре.
Добре, господарю мой, ще сторя каквото наредихте.
Шейсет дни.
Кажи ми, кога точно тръгваш?
Астер ще ме вземе в 5:30.
Цели часове, значителна част от брака ни.
Какво стоиш там? Ела!
Благодаря за превоза, друже.
Джо, изчакай ме!
Кога е дошъл този морски автобус? - Вчера.
Старо испанско корито, екипажът е главно гърци и турци.
Опитах да си поговоря с тях. Най-любезните са си чисти главорези.
Горките евреи - ще ги натъпчат като сардини
в пететажни каюти, за което ще си платят
като за лукс класа на "Куин Мери".
Екипажът сигурно си умира от смях.
Полека! Внимавай!
Натали, наистина беше прекрасна булка,
и вече си чудесна флотска съпруга.
Сбогом! - Довиждане.
Потегляме в 7:00.
Всичко ще се нареди, Натали, просто е въпрос на време.
Е, май това беше.
Добре направихме, че се оженихме. Наистина!
Дойде ми като просветление, и те обожавам за това.
Обичам те! Безкрайно съм щастлива!
И аз те обичам.
Довиждане. Обичам те!
Иди у дома, чуваш ли?
Ще ида, кълна се!
Ще те чакам!
Два месеца!
Само два месеца!
Превод и субтитри: Пламен Боянов
Редактор: Ивайло Ботев
© 2010 Translator's Heaven http://subs.sab.bz